User blog:Sommmerjan/MIS dnes: Prodejní stánek PNS v Podbořanech

« Předchozí « Blog » Následující » 1/ Každá doba má i z hlediska stavitelství velmi komplexní podobu. Vedle pyramid, katedrál, hradů a zámků vznikají i ty nejužitkovější provizorní stavbičky, jako kůlničky, chlívky, latríny… Mnohé z nich jsou pak pro neužitečnost zapomenuty a jakmile začnou překážet také likvidovány. To se mnohdy děje bez většího zájmu. Ten nelze ovšem upřít např. místním či oborovým muzeím, i když ta mnohdy dokumentaci uschovají do polic, aby snad za 50 let z nich sestavila nějakou oči otevírající výstavu, doprovozenou tvrzeními o tom, jak máme být překvapeni, že jsme takové motivy neprávem opomíjeli…

2/ Mnoho podobných sbírek tvořili a tvoří i samostatní amatérští nadšenci. Takové sbírky bývají skutečně neznámé a nejednou skutečně překvapí i tím, jak prozíravě takoví lidé fotili věci, které jiným přijdou zcela zbytečné, nejednou i ohyzdné.

3/ Dnešní situace je ovšem velmi dynamicky „sociální“. Stále sledujeme nové a nové způsoby sdílení fotek různých bizarností z minulosti a současnosti. Prakticky zmizely hranice mezi „zajímavým“ a tím, co nestojí za povšimnutí.

4/ Památkáři zřejmě stále rozšiřují komplexnost svého přístupu k prostředí sídel, stále více si všímají i kontextů, plných věcí, které v tradičním památkovém zaměření na výtvarnou kvalitu, unikátnost (poslední dochovaný příklad) či typičnost (vynikající reprezentant typu toho nebo onoho). Je celkem logické, že se to projevuje především ve sféře dokumentace. S tím souvisejí i otázky výběru dokumentovaných příkladů.

5/ Z tohoto hlediska také stojí za povšimnutí i to, že se velmi daří četným projektům vědy a výzkumu v NPÚ, kde zaujatí aktéři vynalézavě rozšiřují okruhy zájmů. K takovým patří i výzkumné záměry sledující architekturu 2. poloviny 20. století.

6/ Pitoreskním příkladem z této sféry mohou být snímky kiosků, které sloužily zejména k prodeji denního tisku a populárních periodik, zařazené nyní do MIS. Stojí na předměstí Podbořan a možná čekají na neblahý osud, až začnou někomu překážet. Je pravděpodobné, že někde stále jsou v provozu (a nelze vyloučit, že i tyto by mohly opět ožít, třeba i na jiném místě – nakonec vznikaly jako mobilní objekty a byly na místo přiváženy hotové z dílen).

7/ Každopádně je prospěšné, že se záběr informačního památkového systému stále rozšiřuje a padly zábrany, kdysi vedoucí k tomu, že se dokumentovalo jen to, co mělo odborně prověřenou cenu, pak vyplývající z kdysi limitovaných kapacit databází. Nicméně bude vhodné se vypořádat i s některými řekněme nešvary editorů, poměrně ztěžující dohledatelnost zájmových položek. To se týká nepřehledné a nejednotné „kategorizace“ pomocí „klíčových slov“ a jiných třídicích prvků, jakož i „rozvolněnosti“ terminologie v popisech apod.

8/ Spíše za okraj lze ovšem podotknout, že by jak památkáři, tak i ostatní paměťové instituce mohly hledat cesty ke spolupráci s dalšími instancemi, intenzivně dokumentujícími nejrůznější detaily. Možná by stálo za to nějak soustavněji pracovat s obřími archivy projekčních kanceláří, realitních agentů, geodetů… Samozřejmě je to i otázka „politická“, protože bez notnější podpory kapacitního „zajištění“ by se to neobešlo…

Reference
© Jan Sommer, 20190215