User blog:Sommmerjan/MIS dnes: Lze průzkumy a opravy památek reportovat „živě“?

Vracím se ještě do jisté míry k tématu předchozího blogu...

Četné památkové průzkumy i opravy z logických důvodů nelze veřejně prezentovat např. jako přímý videopřenos. I když i takové pokusy v nedávné době ověřovali archeologové, restaurátoři nebo muzejníci. Pokud nedojde k porušení osobnostních či nějakých dalších práv, nemuselo by to vadit. Tím spíše, že nakonec jsou památky veřejným statkem z hlediska své hodnoty, a tento status není závislý na vstřícnosti vlastníka, i když ta je jistě žádoucí a je svědectvím jeho kulturnosti. Zkoumání minulosti a hodnot památek je vedle fyzické ochrany a péče vlastně hlavním úkolem pro každého, tím spíše např. pro památkové instance, projektanty, stavební úřady… Památky jsou totiž památkami hlavně v závislosti na preciznosti našich komplexních znalostí jejich struktury, vývoje, historických společenských rolí. Ne každý je schopen důkladné specializované analýzy stavební konstrukce – limitem jsou hlavně zkušenosti a přímé znalosti typologie.

Otázky struktury informací i jejich technického zpracování jsou velmi komplikované a vyžadují spolupráci co největšího počtu zainteresovaných, což je náročné kapacitně i časově. Zpracování jednotlivých dávek informací (např. z komplexní, či jindy dílčí akce) vyžaduje určité časové penzum, přičemž do uzavření analytických a syntetických prací není možné vydat nějaký konečný závěr, hodný širšího zájmu. Přitom ale následně se často stává, že dostupnost výsledků je různě organizačně či technicky komplikovaná (elaborát má investor a nějaký archiv; data mají obrovský rozsah; již jen výběr informací, byť odborně hodnotný, vyjde posléze v nějakém sborníku či malotirážním časopisu bez elektronické verze).

Operativní metody reportování výzkumů nejsou příliš ověřené ani technicky (i když na internetu s tím velký problém není – spíše je problém s velkým rozptylem informací na různých místech a sítích, takže velkou část vážný zájemce či instituce nemůže uhlídat, což je jistě škoda i pro záměr autora informací), ani z hlediska smyslu a třídění informací, kterých by mohlo být z principu tolik, že by je nikdo nemohl efektivně sledovat. Ledaže by snad byly efektivně propojeny se systémy evidence památek apod.

Cenným příspěvkem k těmto potřebným diskusím, snad již brzy intenzivnějším, je i operativní zpřístupnění orientační dokumentace ve FB skupině Jihočeská archeologie (autor Jiří Šindelář). Naposledy i z dokumentačních prací v souvislosti s archeologickým výzkumem v prostoru lodi kostela sv. Jiljí v Milevsku.

Dokumenty z tohoto průzkumu se operativně objevily i v MIS, ale tam právě je jaksi stupňován problém s propojitelností souborů a informací. Určitými textovými „kódy“ by sice bylo možné např. propojit dokumenty z jedné výzkumné akce, ale to by vyžadovalo nějakou instrukci či pomůcku pro vyhledání dané skupiny souborů (atribut, který by specifikoval dané album v interním vyhledávání apod.). Z tohoto hlediska je MIS v zásadě úložištěm, zatím bez nějakého publikačního nástroje, který by umožňoval vytváření „virtuálních“ elaborátů např. ilustrovaných pomocí náhledů fotek s odkazem na „detail souboru“ v MIS, pokud by takové doplnění někdo potřeboval.

S tím souvisí i nesporná potřeba určité uměřenosti z hlediska autorizace. Snímek v úložišti se může jaksi nespravedlivě stát „kořistí“ jiného uživatele, byť je poškozen vodoznakem, a být podkladem pro „přisvojení“ si nálezu formou nějaké promptní dílčí publikace, zatímco zpracovatel komplexní průzkumné akce musí vyhodnotit neporovnatelně větší penzum informací.

Toto dilema je spojeno i se snímkem zde připojeným, operativně archivovaným a zpřístupněným v MIS, ačkoliv probíhají smluvně zajištěné archeologické a další související výzkumy, vedené příslušnými oprávněnými odborníky, kterým jistě náleží úkol i právo poznatky sumarizovat, a po té s nimi uceleně seznámit veřejnost.

Nicméně v dnešní době se mnohé informace objevují kdykoliv a kdekoliv nejednou zcela on-line (připomněli jsme např. vidopřenosy na FB, konkrétně namátkou např. z restaurování z radnice v Jablonci nad Nisou). Případně jsou předávány novinářům, stále častěji nahlížejícím do sond či pod ruce restaurátorů. Čili i těmito cestami se může i odborná „konkurence“ dozvědět o teprve rozpracovaných výzkumech. To ale lze hodnotit i jako doklad zájmu veřejnosti, kterému je třeba spíše jít naproti vlastními silami výzkumníků i příslušných institucí, vč. památkářů. Stále častěji se také zájemcům při různých akcích „otevírají sondy“, předběžné výsledky výzkumů jsou veřejnosti předestírány na volně přístupných přednáškách apod. Opět by bylo vhodné i zprávy o takových akcích nějak provázat s daty v informačním systému.

© Jan Sommer, 20180813