User blog:Sommmerjan/Památková krajina 2017

Kulturní krajina a památková péče. Památkové téma NPÚ 2017.

(Na stránce se ještě občas pracuje! Díky za pochopení!)

Jako nespecialista si zde dovoluji jen upozornit na další možnost využití podnětů vyplývajících z vyhlášení památkové krajiny jako "mediálního" tématu NPÚ na rok 2017.

Navazuji na podobné snahy a pokusy realizované v souvislostech minulých ročních témat památkové péče, protože si představuji, že by "virtuální" slovníček mohl být nakonec trvalým výsledkem Roku a vlastně tak zmnožovat znalostní báze poskytované ze strany památkářů odborné i široké kulturní veřejnosti.

Nabídka aktuálních akcí pro veřejnost jistě bude pestrá, i když přehlednosti neprospívá, že zatím není možné přehled získat na nějaké základní "svodné" stránce.

Např. Generální ředitelství NPÚ pořádá v prvním pololetí 2017 cyklus přednášek Krajina: kulturní i přírodní dědictví. Aktualizované odkazy se objevují také na FB stránce Zahrada - Park - Krajina, případně i na dalších místech s tagem #KulturniKrajina.

Obecné vnímání kulturní krajiny památkové hledisko spíše opomíjí
Kulturní krajina je dosud více vnímána jako důležitý odkaz, hodný ochrany především v souvislostech péče o zdravé životní prostředí. V obecné šíři je preferováno pojetí „kulturní krajiny“ jako krajiny obývané a hospodářsky využívané (to si ověříme hned při prvním kroku hledání na Wikipedii; v této chvíli je tam aspoň upozornění, že kulturní krajina je předmětem zájmu památkové péče - 20170209). Naopak je v památkářských sférách téměř výhradně „kulturní krajina“ chápána jako krajina „kultivovaná“ (parky, cílené malebné využití přírodních i umělých prvků v hospodářské krajině – aleje, lesní útvary s dálkovými průhledy, velké hospodářské dvory v dominantních pozicích apod.), či obsahující pozůstatky někdejšího hospodaření (stopy vodních děl, dávno opuštěné doly), komunikací (historické úvozové cesty), válečnictví (zapomenutá opevnění) nebo mocenských pozic a dominant (zaniklá hradiště aj. archeologické stopy, poutní místa).

Mezi pojetím krajiny jako předmětu hospodaření a kulturního statku jsou tedy podstatné rozdíly. V zásadě se jim snaží čelit a ochraně kulturních hodnot napomáhat zákonná úprava pro ochranu krajinného rázu či prostředí chráněných kulturních památek (vč. archeologických) a krajinných památkových zón. (To potvrzují i odborné publikace citované v závěru.)

Ochrana kulturní krajiny jako všeobjímající nástroj kultivace prostředí
Ochrana kulturních hodnot kulturní krajiny je tak vlastně jakýmsi vrcholem myšlené hierarchie společenských opatření k ochraně životního prostředí (kvalitní a citlivé řešení obnovy památek lze do této sféry také zařadit, protože ničení památkových hodnot poškozuje životní prostředí i těm lidem, které památky jinak za celý život ani nestihnou zaujmout). Nicméně je znatelné, že témata jsou stále do značné míry oddělena tím, jak jsou koncipovány veřejné orgány, stanovující zákonné podmínky i je prosazující do života lidí.

Proto by nemuselo být od věci využít co nejvíce tento Rok kulturní krajiny k objasnění smyslu ochrany památkových prvků v krajině. Jistě tomu podstatně prospějí přednáškové cykly pořádané pracovišti NPÚ, uspořádané výstavy, odborná setkání, nejspíše i tištěné letáky. Když zmíním možnost vytvářet i nějaké tématické sbírky informací na internetu, obvykle stržím posměšek, že to je jen virtuální, čili zřejmě nějak méně hodnotné. Když však porovnáme možný dopad, musíme přeci nakonec usoudit, že ten bude u „konkrétních“ i „virtuálních“ produktů jiný a že se může krásně doplňovat. Navíc ze zpětného „historického“ pohledu nabýváme dojmu, že ty „virtuální“ produkty jsou vlastně to hlavní, co jako výsledek aktivity i po skončení roku a započetí propagace jiného tématu zbude. A nejde jen o zbytek, protože při troše koncepčního přístupu bude docházet k tomu, že se výsledky budou propojovat a řekněme synergicky posilovat. Jestliže jsme se věnovali v minulých letech památkám z kamene, historickým cihlám (jejich výrobě a užití) či památkám z kovu, můžeme nyní poznatky zasadit do krajinných souvislostí, kde se významně projevují často zapomenuté stopy historické těžby rud kovů a jejich dopravy a zpracování, jakož i často dosud nepřehlédnutelné cihelny s rozsáhlými hliníky, patřící ovšem dnes k lavinovitě ztráceným pamětihodnostem.

Zvláštní odrůdou „památkové krajiny“ jsou i nejednou již nostalgicky prožívané scenérie rozpadajících se továren, nemocnic, sanatorií, lágrů, hospodářských dvorů, chrámů, vodních mlýnů či hamrů pohlcovaných džunglí „náletů“.

Kulturní vs. památková krajina? Jasno vnese „virtuální“ slovník?
V uplynulých letech jsem se pokoušel v návaznosti na „mediální“ témata NPÚ, postupně prostředkující co nejširšímu okruhu zájemců různé druhy památek i specifika jejich ochrany, vyvolat též zájem o spolupráci na souborech informací, které by po takové „kampani“ jaksi zbyly a mohly pak být k dispozici i po letech a v zásadě nějak rozšiřovat snadno dostupná vysvětlení památkových pojmů, hodnot součástí kulturního dědictví. Jako základní osnovu jsem si vybral apel na vytváření specifických kategorií budoucího zatím jen sněného slovníku památkové péče (Památkového tezauru). Vlastně jsem tím nikoho „neoslovil“, i když vidím, že pokusy přes svou virtuálnost dosud jsou náhodným zabloudilcům k dispozici, pokud v nich nějaký podnět mohou zachytit. Narozdíl od většiny těch konkrétních počinů, které se historickým paradoxem propadají do virtuálna momentem zhasnutí obrazovky po promítnutí poslední slídy z jinak působivé prezentace či zamčením výstavní síně po dernisáži výstavy.

Zatím se jednalo o témata kamene, cihly a kovu ve stavitelství a architektuře.

Zdá se, že i „kulturní krajina“ by mohla být ze „slovníkového“ hlediska také celkem zajímavým námětem. Zarazíme se totiž na diametrálně rozdílnými výklady o kulturní krajině od zemědělců, „ochranářů“ a památkářů.

Specifikace kulturních krajin na Wikipedii vůbec neobsahuje „rozměr“ kulturně-historický a památkový. Pokud by tedy v tomto směru nějak k rozšíření přístupů a znalostí přispělo letošní kulturně-krajinné památkové téma, byl by to jen další pozitivní přínos.

Památková krajina
Jakoby se zvláštním způsobem kroužilo kolem pojmu „památková krajina“. K vymezení jejích znaků by součinnost při koncipování a naplňování slovníku snad také mohla prospět, čímž by asi určitě záměr celého „mediálního“ roku podpořila.

Jako památkovou krajinu asi bude možné označovat i končiny, které nikdy nedojdou zákonné ochrany, protože z nějakého důvod budou opouštěny a jejich „využití“ se bude měnit.

V obecné rovině se jedná o jakoukoliv krajinnou oblast ovlivněnou zásahy lidských společenství. Může tak jít jak o krajinu kultivovanou – ozdobnou (zahrady, parky, přírodní rezervace), tak i obdělávanou (plužiny a jiné stopy zemědělské činnosti, závlahové systémy) či jinak hospodářsky využívanou (stopy těžby surovin, kanály a nádrže pro vodní dopravu či využití vody k pohonu technických zařízení).

Z hlediska historického zkoumání má význam poznání každé takové stopy. Z hlediska památkové péče jde především o konzervaci dochovaných hodnot a citlivou rehabilitaci toho, co lze uchránit a využít v kultivované funkční podobě pro budoucnost.

Rok památkové krajiny a podpora šíření povědomí o potřebě péče o zděděné hodnoty
Praktická ochrana památek má velmi mnoho správních, politických, hospodářských, technických aj. souvislostí, které mnohdy limitují potřebné zásahy. Jistě bude přínosem to, že vhodnými způsoby bude ochrana historické kulturní a památkové krajiny objasňována na přednáškách, výstavách, v mediálních vystoupeních.

Současně však lze přispět možná napohled méně výrazným, pro někoho až příliš virtuálním způsobem, totiž impulzem k vytváření dosud vlastně chybějících souhrnných informací o pojmech souvisejících s ochranou historických hodnotných částí aktuální kulturní krajiny.

Je totiž až nápadné, jak pojmy související s historickou kulturní krajinou chybějí v obecných encyklopedických heslech i definicích environmentalistů či územních plánovačů. Proto by bylo nepochybně přínosem pokusit se soustředit základní informace o příslušných termínech (jejich genezi i aktuálních významech) a z takového výsledku učinit jeden z virtuálních, ale možná trvaleji využitelných následků Roku památkové krajiny.

Příloha 1. Výběr stručných definic kulturní krajiny v obecně dostupných zdrojích
Relevantní památkové údaje jsou dostupné především v metodických publikacích citovaných níže.

https://cs.wikipedia.org/wiki/Kulturn%C3%AD_krajina Stroze (20170208):


 * Kulturní krajina je typ krajiny, která vznikla kombinací činnosti přírody a člověka.


 * Kulturní krajinu lze rozdělit do čtyř typů: krajina lesohospodářská, zemědělská, těžební a sídelní.

Trochu detailnější rozlišení http://ucebnice3.enviregion.cz/9_-kulturni-krajina/typy-krajiny Podle míry či způsobu lidského vlivu rozlišujeme krajinu:


 * A. Podle míry lidského vlivu můžeme dále rozlišovat krajinu přírodní, obhospodařovanou, příměstskou, městskou, zničenou a umělou.
 * B. Podle převažujícího způsobu využívání krajiny rozlišujeme:
 * Lesohospodářská krajina
 * Zemědělská krajina
 * Těžební krajina
 * Sídelní krajina

Vztahy mezi typy krajin apod. https://is.mendelu.cz/eknihovna/opory/index.pl?close_menu=1;cast=63998 Podle Formana a Godrona:


 * Přírodní krajina,


 * extenzivně kultivovaná krajina,


 * intenzivně kultivovaná krajina,


 * příměstská krajina,


 * městská krajina.

Podle OECD:


 * Přírodní krajina,


 * kulturní krajina (městská, industriální, zemědělská).

Systematičtěji z památkového hlediska především s poukazem na význam hornické krajiny. http://ftp.npu.cz/krusnohori/kulturni-krajina/

Památková hlediska v dalších relacích na Artslexikon. http://www.artslexikon.cz//index.php?title=Krajina_kulturn%C3%AD

Příloha 2. Souhrnné začlenění ochrany kulturní krajiny do problematiky památkové péče
Karel KUČA (ed.) a kol.: Krajinné památkové zóny České republiky, NPÚ, Praha 2015, ISBN 978-80-7480-045-0. Martin WEBER, Věra KUČOVÁ: Úvod, s. 7-8. Výtah:

Kulturní krajina představuje významnou součást našeho života a tvoří svébytnou složku přírodního a kulturního dědictví. Naprostá většina krajiny České republiky je výsledkem různě intenzivního působení člověka. Vzhled krajiny je nejvíce ovlivňován způsobem jejího cíleného využívání. Je také výsledkem velmi různorodých historických etap, které v ní zanechaly specifické stopy. Její vývoj a hodnoty jsou zkoumány z mnoha pohledů. Krajiny kvalitní z hlediska jejich kulturně historické autenticity jsou také přínosné pro zachování tradičních ekosystémů, protože jsou velmi často místy s vysokou biodiverzitou. To platí zejména pro krajiny s tradičním zemědělským a lesnickým hospodářstvím, ale i pro krajiny komponované či asociativní. Rovněž v některých kulturních krajinách industriálních nebo hornických mohou existovat zcela specifické biotopy, jež by se bez jejich těžební a produkční funkce nevyvinuly.

...V průběhu posledního čtvrtstoletí se radikálně proměňuje i charakter a zaměření zemědělské výroby, stejně jako skladba průmyslových odvětví, a to vše má silný dopad do kulturní krajiny. Zaniklo například velké množství zcela ikonických tradičních výrobních areálům(cukrovary, textilní továrny) a další jsou ohroženy. Právě v současné době jsme svědky zániku mnoha hospodářských dvorů, které jsou neodmyslitelnou charakteristickou součástí naší krajiny…

Témata kulturní krajiny spojená s jejími změnami v procesu záměrného komponování krajiny, budování sídelní sítě, hospodářské činnosti zemědělské, zpracovatelské a průmyslové, důsledky rozvoje komunikací a usměrňování přírodních zdrojů energie, nejsou zatím v literatuře příliš četná… Kulturní hodnoty krajiny, pokud se o nich hovoří, jsou vztahovány zejména k architektonickým paátkám v krajině, popřípadě k dochovaným sídelním celkům, které se v obraze krajiny uplatňují. Je to jistě správné, protože jde o výrazné hmotné doklady působení a života člověka v krajině. Pro ucelené poznání a pochopení kulturní stopy člověka v krajině to ale nestačí. Zde je nezbytné důkladně poznat a v širokých časových, sociálních i prostorových souvislostech interpretovat rozmanitost a jedinečnost přírodních i kulturně historických hodnot krajiny jako celku. Hodnoty krajinného dědictví a stopy dobového vztahu mezi člověkem a krajinou jsou někdy očividně zjevné, jindy se vyjeví až při detailnějším sledování.

...Při posuzování záměrů jakýchkoliv úprav či změn by ...mělo být prioritou úplné uchování hodnot krajiny. Poznatky o kulturních hodnotách by se měly stát jedním z impulsů pro hledání všech příležitostí k jejich posílení, například formou dílčích rekonstrukcí poškozených struktur. Je úkolem odborníků různých profesí, aby s největší odpovědností poukazovali na dobré i špatné zkušenosti nakládání s krajinou a veškeré hodnoty, které obsahuje, dokázali popsat a podle svých kompetencí uchránit… Úlohou a povinností nás všech, zejména však odborníků, veřejné správy, škol, občanských sdružení a dalších neziskových organizací je rozšiřovat a kultivovat povědomí o vývoji a hodnotách krajiny ve společnosti. Jedině na tomto základě může veřejná správa koncepčně a za účasti uživatelů krajiny i veřejnosti rozhodovat o jejím současném i budoucím využívání. Nedílnou součástí odpovědného rozhodování bude respekt a úcta ke kulturně historickému odkazu naší krajiny...

Příloha 3. Neuspořádaný pracovní nástin typologie hledisek pro členění památkové krajiny
(pracuje se; pozitivní poznámky vítány!; s aktualizacemi se počítá zde - s limity časových možností apod.).

'''Památková krajina. '''Historická kultivovaná krajina. Komponovaná krajina. Parky. Ozdobná hospodářství. Lesní hospodářství (hájenky, pily). Posvátná místa (kaple, poustevny, kostely, kláštery). Hřbitovy (lesní hřbitovy). Zahradní města (vilové čtvrti). Vojenské objekty (bastionové pevnosti, polní opevnění). Areály nemocnic, sanatorií, škol. Městské parky a parčíky (na veřejných prostranstvích, ve vnitroblocích). Střešní krajina. Regulované vodní toky (plavební kanály se zdymadly apod., navigace, zpevněná nábřeží s kotvišti, přehrady). Dopravní objekty (nádraží vlaků či autobusů, rozsáhlé areály pro údržbu vozidel aj. techniky, mosty, tunely, zářezy, náspy, silnice, dálnice).

Území obsahující svědectví o minulém. Popraviště. Místa utonutí čí zázračné záchrany.

Území s archeologickými nálezy. Hradiště. Relikty kultovních, obytných, obranných, hospodářských aj. staveb obvykle s tajuplnou dobou vzniku. Mohylníky. Stopy plužin, tvrziště, terénní stopy vodních děl aj.

Kultovní a kulturní areály. Místa opředená mýty a bájemi. Poutní místa. Zázračné studánky. Léčivé prameny.

Historická krajina jako inspirace výtvarných, literárních či hudebních děl.

Rekreační krajina. Lázeňské apod. parky uklidňující či povzbuzující duši. Vyhlídky. Lesní zákoutí. Turistické stezky. Sportoviště (golf, jezdectví). Tábořiště (kempy). Přírodní koupaliště. Chatoviště. Zahrádkářské kolonie. Výletní restaurace. Letní kina. Lesní divadla. Horská střediska. Rozhledny.

Divočina. Dramatické scenérie (vodopády, gigantické útesy, jelení aj. skoky, výspy mořského pobřeží, nejsevernější apod. výběžky, propasti, tůně, zátoky, gejzíry, skalní brány, spoky vč. bahenních). Záměrně ponechané neudržované pralesy, stepi, rašeliniště, místa výskytu vzácných rostlin a živočichů, hornin či nerostů (skalní varhany, slunce jehly aj. útvary). Objekty srůstající s krajinou (ruiny pohlcované džunglí, opuštěné náspy železnic či mosty, hospodářské dvory, letiště, dosud zakázaná místa ve vojenských újezdech, dávno opuštěná města či vsi). Zatopená místa (antické přístavy, krajina pod hladinou přehrad).

Krajina s aktuálními zásahy (jde o samostatnou problematiku proto, že aktuálně probíhají spory např. o to, zda je třeba si na nevhodné prvky zvyknout, nebo je odstranit, kultivovat apod.). Novodobá sídliště. Nákupní centra s parkovišti. Průmyslové zóny. Distribuční sklady. Stavební dvory. Prodejny stavebnin. Neudržované rezervní plochy pro plánovanou výstavbu. Vysílače. Dálková elektrická vedení. Větrné a sluneční elektrárny. Bilbórdy.

Literatura

 * Karel KUČA (ed.) a kol.: Krajinné památkové zóny České republiky, NPÚ, Praha 2015, ISBN 978-80-7480-045-0.


 * Jiří DOSTÁLEK, Marek EHRLICH, Karel KUČA, Věra KUČOVÁ, Božena PACÁKOVÁ: Metodika tvorby standardizovaného záznamu krajinné památkové zóny. Edice Odborné a metodické publikace, svazek 53, NPÚ, Praha 2014, 136 s. ISBN 978-80-7480-022-1. PDF. https://www.npu.cz/cs/npu-a-pamatkova-pece/npu-jako-instituce/publikace/7704-m https://www.npu.cz/publikace/metodika-tvorby-standardizovaneho-zaznamu-krajinne-pamatkove-zony.pdf Kategorizace kulturní krajiny a podrobné vysvětlení dalších termínů na s. 32-65.


 * Metodické materiály z oblasti péče o památky zahradního umění na webu Národního centra zahradní kultury. http://www.nczk.cz/metodiky.html

Odkazy

 * Ochrana a péče o historickou kulturní krajinu prostřednictvím institutu krajinných památkových zón Projekt výzkumu a vývoje NAKI DF12P01OVV001. S obsáhlým výčtem publikací, z nichž řada dostupná on-line. http://www.kpz-naki.cz/


 * Identifikace a prezentace památkového potenciálu historické kulturní krajiny České republiky. Projekt výzkumu a vývoje národní a kulturní identity (NAKI) DG16P02M034 http://www.hikk-naki.cz/


 * http://www.hikk-naki.cz/