Sloupy kovové

Slovník

Vlastnosti kovů umožnily na určitém stupni rozvoje průmyslového zpracování kovů během 19. století vytváření velmi štíhlých únosných podpěr, jaké nebyly realizovatené z dosud užívaných materiálů - dřeva, monolitů, zdiva... Během 19. století se velmi osvědčily litinové sloupy. Kromě velké pevnosti a tuhosti umožňovaly díky snadnému modelování a formování velmi členité tvarování, což se velmi osvědčilo především ve druhé polovině 19. století a kolem roku 1900, v období historizujících slohů, protože bylo možné prakticky libovolné vytváření forem klasických, novo gotických či novorenesančních, posléze samozřejmě i secesních. Spolu s rozvojem strojů pro válcování kujného železa začaly vznikat vedle kovaných tyčí dlouhé pásy oceli, které byly spojovány do nosníků potřebných profilů nejprve pomocí nýtů, později pak svářením (vznikaly i konstrukce kombinované s litinovými prvky). Pomocí potřebných příložek a spojovacích dílů se pásová ocel a posléze i válcované profilové nosníky staly základem vytváření složitých příhradových konstrukcí, které se rozvinuly ve stavbě mostů, obřích továrních, skladových či nádražních hal, mrakodrapů atd. S nýtovanými či svařovanými sloupy se setkáváme mj. i ve skeletech budov, které navenek vykazují historizující či "odlehčeně" působící "funkcionalistickou" fasádu.