User blog:Sommmerjan/MIS dnes – Hliníková okna ve vulgárním stylu

« Předchozí « Blog » Následující » §01. Necitlivost k „původnímu“ stylu jakékoliv budovy je lidmi s citem pro „autenticitu“ (věrohodnost, původnost) přijímána s odporem, v lepším případu kriticky s výhradami. Narušení stylovosti, jednotnosti může být způsobováno zanedbáváním údržby, vedoucími k degradaci a rozpadání materiálu; to ovšem část pozorovatelů sice přímo nevítá, ale nachází zalíbení v emotivním, nostalgickém naladění pustnoucích prostor a počínajících ruin (urbex). Na druhé straně dochází ke snižování „původnosti“ prakticky při každé opravě, rekonstrukci, leda by se snad jednalo o speciální postupy restaurování; zde přicházívají s námitkami či pochybnostmi kritici přílišné modernosti – nadměrných výměn zchátralých prvků, kontrastních doplňků, nebo zase mystifikujících historismů. Modernizace bývají částí veřejnosti (samozřejmě to čekáme od projektanta, investora, povolovače) vítány jako cesta k záchraně např. díky nové funkci pro opuštěnu budovu; chvály přitom docházívají i kontrastní moderní doplňky, působí na některé pozorovatele pozitivně.

§02. Často pozorujeme soustředění chvaličů i namítačů na zvolený objekt, ale jen slabý zájem o souvislost s okolním prostředím. Ale to lze ponechat k jiné příležitosti. §03. Úplně nelze případné nesoulady či rozpory vyloučit. Zvolené řešení tak či onak bude pro budoucí generace vypovídat o naší době. Ale smysl nepochybně má vést vhodné diskuse, nad kritikou se zamýšlet, stejně jako nad pochvalami (kdo a proč se jich dopouští, např.), a hledat způsob, jak jimi vylepšovat další praxi.

§04. K tomu by mělo patřit i užívání „trefné“ terminologie, pokud možno přesné a co nejšíře správně srozumitelné. Asi je vhodné se vyhýbat potenciálním neurčitostem, jaké vyvolává nejednou např. ironie, jízlivost či sarkasmus. Pro diskusi je nepochybně nejlepší používat věcně přiměřené výrazivo a vlastně nevadí ani trochu zemitého až řekněme drsného podobenství. Mělo by to vždy být chápáno jako snaha věcně přispět kompetentním, podloženým názorem.

§05. Poškození struktury památky, její nadbytečná změna při opravě apod. zaslouží vznesení určité námitky, případně vyjádření, definici problému. Mělo by se to vzásadě odehrávat v nějakém monitorovacím nástroji, pasportu památky, kde by bylo stručně věcně uvedeno, co za změnu se událo, a připojeno by bylo zdůvodnění kritiky. (Ostatně podobně by tam mělo být vysvětleno, proč třeba jiný zásah byl proveden správně, a proč třeba má být používán jako vzor na jiných místech apod.)

§06. V našem případu je v popisu fotky specifikován následek nedávno provedené úpravy stavby tak, že z textu plyne, že provedení nebylo charakteru památky přizpůsobené. Označení provedení oken „ve vulgárním stylu“ jasně vystihuje stanovisko autora textu, i když zřejmě vůbec nejde o nějaký „styl“, ale o označení rušivosti zásahu, jeho neadekvátnosti z hlediska vlastního stylového řešení původního objektu podrobeného „rekonstrukci“.[1]

§07. My úplně tento následek nedovedeme v tuto chvíli posoudit, protože momentálně v MIS není veřejně dostupná fotka stavu původního, jakož i toho před zásahem (nakolik byl korigovatelný nějakou repasí či konzervací).

§08. Jestli bude obecněji pro podobné zásahy užíván termín „vulgární styl“, to se asi teprve ukáže...

Doplněk
§09. Z letmého pohledu do literatury plyne, že nařčení z „vulgarity“ používali spíše pokrokáři vůči tradicionalistům – údajně „modernisté I“ Le Corbusier a Mies van der Rohe pro art-déco či „modernisté II“ pro brutalismus. V USA tak byl označován „tyčkový styl“ (Stick Style; možná „laťkový, trámkový“ – nevím, jak to naši odborníci převádějí), oblíbený především v letech 1870-1895, odvozovaný zřejmě zejména z hrázděných staveb evropského (anglického) středověku. Ovšem přisuzuje se i renesančním stavitelům, že považovali za vulgární gotiku. Je tedy otázkou, zda lze mluvit přímo o vulgárním „stylu“, i když tvrdá nepřizpůsobivost „fabrických“ (okázale ne-řemeslných) doplňků na snímku po tom prakticky přímo volá. Nicméně bychom tedy mohli mluvit spíše o „vulgárním“ přístupu účastníků „rekonstrukce“ objektu k jeho památkové hodnotě, k jeho autenticitě. Z některých výkladů zřejmě plyne, že „vulgární“ je právě to, co nemá „styl“.

§10. Asi je tedy namístě, když se podobně přiléhavá označení, byť poněkud břitká, v informacích o zacházení s památkami objeví, ale související formulace možná budou ještě doladěny. Anebo si já zvyknu…

§11. Zatím se v češtině setkáváme zejména s vulgární mluvou (a to se netýká např. nářečí, ani jazyků), odíváním, chováním…, pak možná ještě s určitými typy obchodů apod. Ale možná dojde i na vulgární architekty či develotry...

© Jan Sommer, 20210112

Poznámky
1. https://cs.wikipedia.org/wiki/Vulgarismus

2. Zdroj obrázku: https://iispp.npu.cz/mis/public/documentDetail.htm?id=1430060