Praskliny historických staveb

Slovník >

Zděné objekty, jakými jsou typicky obytné domy, paláce, zámky, chrámy, kláštery, radnice,…, stejně jako rodinné vilky, vesnické usedlosti, tvrze či kapličky prodělávají logicky během času různé více či méně zřetelné rozměrové změny. Většinou ovšem stěží postřehnutelné. Nicméně pohyby konstrukcí, které s tímto souvisejí, se projevují především v místech nějakých nehomogenit či oslabení ve zdivu. Příčinou pohybu stavby jsou většinou různé pozvolné či postupné pohyby v základech – v podloží dochází v našich poměrech vzácně k tektonickým poruchám, takže se posuny většinou odehrávají v důsledku změn vlhkosti, na což různé horniny či zeminy v různé míře reagují změnami rozměrů i pevnosti. Na posuny staveb či jejich částí mají vliv i různé základové poměry – část objektu může stát na skále, část naopak na méně stabilní pozdější výplni dávného hradebního příkopu apod. Pohyby nastávají také v domech na srázném úbočí. Příznačné jsou pro poddolovaná území.

Řada prasklin vyplývá ze stavebních postupů či zásahů do již existujících objektů. Typicky např. svislé praskliny v průčelích svědčí o postupném zvětšování budovy přístavbami, případně o různě starých původně samostatných objektech, sloučených následně pod společnou fasádou. Vodorovné praskliny (i nerovnosti) mohou zase svědčit o postupném zvyšování stěn apod. Řada prasklin také vyznačuje zazděné otvory ve zdivu.

Příznačné jsou i praskliny vodorovných konstrukcí, stropů či kleneb. Často jsou vyvolávány pohybem svislých konstrukcí (někdy ustupujících právě v důsledku zatížení klenbou), ale také vlivem přetížení. Nutně tu má vliv i postupná degradace klenbového zdiva či nosných trámů. Podobně bývají narušovány křivkové i přímé konstrukce otvorových překladů či záklenků.

Praskají také jednotlivé kamenné, keramické, dřevěné či kovové konstrukční prvky. Příčinou mohou být nerozpoznatelné vady materiálu, nevhodné dimenzování nebo přetížení způsobené jinými poruchami v okolní konstrukci apod.

Mnohé poruchy staveb vznikají i dlouhodobým zatékáním, ale i po jednorázovém silném zmáčení konstrukce např. při povodních. Při takových příležitostech mohou zcela ztratit únosnost např. nepálené hliněné cihly.

Velmi neblahé bývají následky použití malty s cementem (betonu) pro plenty či omítky. Ve zdivu pak zůstává uzavřeno mnoho vlhkosti, kterou mohou vzlínat soli, nebo vlhký materiál na vnějším líci degraduje vlivem mrazu. To se mnohdy projevuje prasklinami a odpadáváním neprodyšného krunýře. Praskliny staveb stojí za samostatnou pozornost z různých důvodů. Jde o specifické projevy vlastností nejen stavebních materiálů, ale i o výsledky různorodých základových podmínek, účinky vyvolávané různým technickým provedením postupně doplňovaných dispozičních částí objektů, dopady povětrnostních vlivů (zatékání a vymrzání vody) nebo fyzikálně-chemických vlastností (zasolení, koroze, eroze).

Praskliny je také vhodné zkoumat "ve 3D", tedy sledovat i případné rozdíly v předstoupení zdiva či dalších prvků po obou stranách praskliny. Prasklina se nemusí jen rozevírat, ale vzhledem ke složitému vnitřními organismu staveb i jejich podloží může docházet k vytlačování či vybočování líce.

Publikace
Miloš Drdácký: Poruchy a ochrana historických konstrukcí. Glosář degradace architektonických povrchových vrstev. Sborník. PDF. 2015.